(untitled) (Pesticides and Phytomedicine / Pesticidi i fitomedicina, 2013)
Insekticid hlopririfos prema Direktivi 2008/105/EC svrstan je među prioritetne polutante vode i takođe značajan polutant životne sredine. Njegovo prisustvo se detektuje uglavnom hemijskim metodama, međutim biološki testovi sve više dobijaju na značaju u poslednjih nekoliko godina te je cilj ovog rada bila procena potencijala bele slačice (Sinapis alba L.) i kukuruza (Zea mays L.) kao bioindikatora kontaminacije vode. Fitotoksični efekti hlopririfosa (količine 0,05-10µg a.m./l vode) su procenjeni preko fizioloških (energija klijanja i klijavost) i morfoloških parametara (dužina korena i izdanka, sveža i suva masa korena i izdanka) ispitivanih vrsta. Korišćena je modifikovana metoda na filtar hartiji. Podaci su obrađeni Dankanovim testom višestrukih poređenja i Probit analiza pri određivanju toksičnosti (EC50). Prema pomenutoj Direktivi, maksimalno dozvoljena količina (MAC) hlorpirofosa u vodi je 0,1µg a.m./l vode. Pri primeni hlorpirifosa u MAC količini, energija klijanja i klijavost semena bele slačice (11,25%) su bile značajno inhibirane u poređenju sa kontrolom (91,5; 93,5%) dok je formiranje hipokotila i epikotila izostalo. U količini 50% nižoj do MAC (0,05 µg a.m. /l), energija klijanja i klijavost (87,75; 88,25%) su u poređenju sa kontrolom bile značajno smanjene, kao i dužina korena i izdnka ponika. Hlorpirifos nije uticao na energiju klijanja i klijavost semena kukuruza, dok su morfološki parametri bili značajno smanjeni već pri primeni inskticida u količini od 0,1µg a.m./l. Toksičnost hlorpirifosa, to jest EC50 za klijavost semena bele slačice je iznosila 0,09 µg a.m./l, a za kukuruz 3,21 µg a.m./l vode.