Stručni čаsоpis Zdrаvstvеnа zаštitа, koji Kоmоrа zdravstvenih ustanova Srbije izdаје оd 1972. gоdinе, objavljuje neobjavljene originalne stručne i naučne radove, pregledne članke, kratka saopštenja, uvodnike, pisma uredniku, meta-analize, prikaze bolesnika, aktuelne teme, prikaze stručnih knjiga i skupova, i drugo, iz oblasti medicine, farmacije, biohemije, stoma­tologije i menadžmenta u zdravstvu, čime doprinosi promociji i razvoju nauke, struke i naučno-istraživačkog rada. Nаučnе i stručnе rаdоvе u čаsоpisu оbјаvljuјu vrhunsкi stručnjаci rаzličitih prоfilа sа nаučnim i drugim zvаnjimа, аkаdеmici. Prеnоsеći u prоtеklоm pеriоdu оdаbrаnе tеkstоvе dо svојih čitаlаcа, strаnicе Zdrаvstvеnе zаštitе istоvrеmеnо prеdstаvljајu svеdоčаnstvо, kako piоnirskоg rаdа Kоmоrе, tаkо i svојеvrsnе istоriје zdrаvstvа Srbiје. Od januara 2019. godine sprovodi se elektronsko uređivanje časopisa Zdrаvstvеna zаštita (engl. Health Care), a od septembra 2019. dostupan je u režimu otvorenog pristupa (engl. Open Access). Otvoren pristup obezbeđuje besplatno čitanje, preuzmanje, čuvanje, štampanje i korišćenje objavljenih rukopisa u časopisu svakom korisniku koji ima pristup internetu. Svi članci objavljeni u časopisu Zdravstvena zaštita mogu se besplatno preuzeti sa sajta časopisa: www.komorazus.org.rs/casopis. Časopis se objavljuje četiri puta godišnje. Svi rukopisi pre objavljivanja u časopisu Zdravstvena zaštita prolaze internu (preliminarni pregled rukopisa od strane urednika i/ili uređivačkog odbora) i eksternu recenziju (dve neza­visne recenzije od strane stručnjaka u datoj oblasti pri čemu se poštuje anonimnost i autora recenzije i autora rukopisa). Konačna odluka o objavljivanju rukopisa donosi se na osnovu stručne, etičke i statističke recenzije. Pre objavljivanja rukopisa, vrši se kontrola plagijarizma, odnosno rukopis se upoređuje sa svim originalnim tekstovima u dostupnim bazama podataka. Radovi moraju biti napisani na engleskom jeziku, sa rezimeima na srpskom i engleskom jeziku, a u prelaznom periodu, sve do septembra 2020. godine, na srpskom ili engleskom jeziku, sa rezimeima na srpskom i engleskom jeziku. Radove objavljene u časopisu Zdrаvstvеnа zаštitа indeksiraju: SCIndeks - Serbian Citation Index, COBISS.SR – ID 3033858 i doiSerbia.
KRANIOFACIJALNE METASTAZE ADENOKARCINOMA GASTROINTESTINALNOG POREKLA: IZAZOV U DIJAGNOSTICI
Uvod/ciljevi: Adenokarcinomi gastrointestinalnog porekla retko metastaziraju u kraniofacijalnu regiju. Ovakve manifestacije, naročito uz sumnju na leptomeningealno širenje, odlikuju se visokom agresivnošću i lošom prognozom. Cilj rada je prikaz slučaja masivne kraniofacijalne metastaze adenokarcinoma atipične prezentacije i fulminantnog toka. Prikaz bolesnika: Sprovedena je retrospektivna analiza medicinske dokumentacije 74-godišnje pacijentkinje. Pacijentkinja je primljena u Urgentni centar zbog naglog poremećaja stanja svesti. Radiološki je utvrđena masivna frontoparijetalna lezija sa destrukcijom kraniofacijalnih kostiju i invazijom orbite, sfenoidalne i temporalne kosti, te infratemporalne jame. Nisu uočene intraparenhimske lezije mozga, ali je postavljena sumnja na leptomeningealno zahvatanje. Otkrivene su i metastaze u jetri i kičmenim pršljenovima (Th1, L1, L3). Patohistološkom i imunohistohemijskom analizom biopsijskog uzorka kraniofacijalne mase potvrđen je adenokarcinom imunofenotipa koji ukazuje na gastrointestinalno poreklo. Uprkos intenzivnom multidisciplinarnom lečenju, klinički tok je bio fulminantan, sa letalnim ishodom četvrtog dana hospitalizacije. Zaključak: Kraniofacijalne metastaze adenokarcinoma mogu biti prva manifestacija okultnog gastrointestinalnog maligniteta. Ekstenzivna koštana destrukcija i leptomeningealna diseminacija uslovljavaju izrazito nepovoljan ishod. Ovaj slučaj naglašava važnost brze dijagnostike i visokog stepena kliničke sumnje kod pacijenata sa atipičnim koštanim lezijama lobanje i akutnim neurološkim pogoršanjem.
Sva prava zadržana (c) 2026 Zdravstvena zaštita
ULOGA MIKROBIOLOGIJE I INFLAMATORNIH BIOMARKERA U PLANIRANJU REKONSTRUKTIVNOG LEČENJA HRONIČNIH RANA: PREGLED LITERATURE
Hronične rane predstavljaju značajan klinički i javnozdravstveni problem, sa rastućom učestalošću kod starije populacije i pacijenata sa dijabetesom i vaskularnim oboljenjima. Pravovremeno planiranje rekonstruktivnog lečenja zahteva razumevanje mikrobioloških procesa i inflamatornih biomarkera koji odražavaju stanje rane. Cilj ovog preglednog rada je analizirati savremene pristupe u dijagnostici i planiranju rekonstruktivnog lečenja hroničnih rana posebno kroz sagledavanje značaja uloge mikrobiologije i inflamatornih biomarkera. U radu prikazan je pregled 18 relevantnih radova objavljenih u periodu 2010–2025. godine, sa fokusom na mikrobiološki profil, inflamatorne biomarkere i rekonstruktivne modalitete lečenja.Dominantni mikroorganizmi u hroničnim ranama su Staphylococcus aureus, Pseudomonas aeruginosa i Acinetobacter baumannii. Povišeni CRP i IL-6 koreliraju sa infekcijom i lošim ishodom graftova, dok normalizacija ovih vrednosti označava spremnost rane za rekonstrukciju. Epidemiološki podaci pokazuju porast prevalencije hroničnih rana od 8–10% godišnje u Evropi, uz rast rezistencije bakterija. Mikrobiološka kontrola i praćenje inflamatornih biomarkera treba da postanu sastavni deo algoritma planiranja rekonstruktivnih procedura kod hroničnih rana. Ovakav pristup doprinosi boljoj predikciji ishoda, smanjenju komplikacija i racionalizaciji terapije.
SPECIFIČNOSTI ZDRAVSTVENE NEGE PACIJENATA SA AFEKTIVNIM POREMEĆAJEM RASPOLOŽENJA
Uvod/cilj: Afektivni poremećaji raspoloženja (APR) spadaju u najčešća psihijatrijska oboljenja savremenog doba, sa rastućom prevalencijom među mlađom populacijom. Unipolarna depresija, kao najčešći oblik, predstavlja jedan od vodećih globalnih uzroka opterećenja bolestima i mortaliteta usled suicida. Cilj ovog rada je analiza specifičnosti zdravstvene nege i uloge medicinske sestre u terapijskom tretmanu pacijenata sa APR. Metode: U radu je primenjena metoda analize stručne i naučne literature dostupne u elektronskim bazama (PubMed, NCBI, SCIndex, Google Scholar). Korišćene su ključne reči: „afektivni poremećaji raspoloženja”, „zdravstvena nega”, „sestrinske intervencije”, „medicinska sestra”. Pretražena je literatura objavljena u periodu od 2014. do 2024. godine. Rezultati: Najzastupljeniji oblici APR su depresivni i bipolarni poremećaj. Etiologija je kompleksna, a značajnu ulogu igraju psihosocijalni stresori i trauma. Medicinske sestre, kroz terapijsku komunikaciju i kontinuirano praćenje, ključno doprinose stabilizaciji pacijenta i sprovođenju terapijskog plana. Zaključak: APR karakteriše visoka učestalost i predominacija ženskog pola. Unapređenje procesa nege kroz holistički pristup i standardizaciju intervencija značajno doprinosi kvalitetu lečenja i smanjenju rizika od komplikacija.
ENDOKRINE I IMUNOLOŠKE PROMENE U TEŠKOJ TRAUMI: SAVREMENI BIOMARKERI, PROGNOSTIČKI FAKTORI I KLINIČKE IMPLIKACIJE
Teška trauma pokreće složen i dinamičan odgovor organizma koji obuhvata istovremene endokrine, imunološke i metaboličke promene, sa direktnim uticajem na klinički tok i ishod lečenja. Aktivacija hipotalamo–hipofizno–adrenalne ose, promene u lučenju kateholamina, poremećaji tireoidne funkcije i disbalans inflamatornog odgovora predstavljaju ključne komponente sistemskog odgovora na traumatski stres. Cilj ovog preglednog rada bio je da se, na osnovu savremene literature, sistematizuju endokrini i imunološki biomarkeri koji imaju prognostički značaj kod pacijenata sa teškom traumom, kao i da se sagledaju njihove kliničke implikacije u intenzivnoj medicini. Pregledom relevantnih radova objavljenih u periodu od 2014. do 2025. godine analizirane su promene koncentracija kortizola i kateholamina, sindrom insuficijencije kortikosteroida povezan sa kritičnom bolešću (CIRCI), ne-tiroidni sindrom bolesti (NTIS), kao i inflamatorni biomarkeri poput interleukina-6 i C-reaktivnog proteina. Posebna pažnja posvećena je njihovoj ulozi u predikciji mortaliteta, razvoja multiple organske disfunkcije, respiratornog pogoršanja i septičkih komplikacija. Dostupni podaci ukazuju da rani poremećaji endokrinih osa, naročito abnormalni obrasci kortizolne i tireoidne reakcije, imaju značajnu prognostičku vrednost, dok inflamatorni i transkriptomski biomarkeri omogućavaju precizniju stratifikaciju rizika u ranim fazama kritične bolesti. Integracija endokrinih, imunoloških i metaboličkih biomarkera sa kliničkim parametrima i demografskim karakteristikama pacijenata predstavlja osnovu savremenog, personalizovanog pristupa u lečenju teške traume. Dalja istraživanja treba da budu usmerena ka standardizaciji dijagnostičkih kriterijuma, optimalnom vremenu uzorkovanja i evaluaciji terapijskih intervencija, sa ciljem unapređenja ishoda i smanjenja mortaliteta kod kritično obolelih pacijenata.
IZAZOVI UPRAVLJANJA PROCESOM PROGRAMA DONACIJA REPRODUKTIVNIH ĆELIJA U SRBIJI
Uvod/cilj: Ova studija ispituje izazove upravljanja sistemom doniranja jajnih ćelija i sperme u Srbiji. Nedostatak lokalnih donora zahteva uvoz doniranih reproduktivnih ćelija, što zahteva koordinaciju između klinika, regulatornih agencija i međunarodnih banaka tkiva. Glavni cilj je analiza uloga i odgovornosti ključnih institucija i zainteresovanih strana u programu doniranja i istraživanje mogućnosti za poboljšanje sistema kroz kliničku harmonizaciju i analizu implementacije u klinikama za plodnost. Metode: Deskriptivna statistika je primenjena na podatke prikupljene korišćenjem upitnika poslatog klinikama za vantelesnu oplodnju, korišćenjem RACI (engl. Resposinble, Accoutable, Consulted, Informed) matrice za definisanje institucionalnih uloga i sprovođenjem SWOT (engl. Strengths, Weaknesses, Opportunities, Threats) analize na osnovu rezultata RACI matrice. Rezultati: RACI je filtrirao osam ključnih institucija sa njihovim dodeljenim odgovornostima. Ministarstvo zdravlja ima najveći broj informacionih odgovornosti, potvrđujući svoju vodeću, regulatornu i nadzornu ulogu u sistemu. Na osnovu obrađenog upitnika, klinički embriolozi obavljaju većinu zadataka dokumentacije, uključujući pakovanje i otpremu (47,1%) i komunikaciju sa bankama tkiva (58,8%). Većina ispitanika (41,2%) je izjavila da se greške u dokumentaciji retko dešavaju, dok su neusaglašenosti stranih banaka bile veoma retke (70,6%), a institucionalna podrška Ministarstva se smatrala ograničenom. Zaključak: Rezultati ističu sistem sa nejasnom i ograničenom strateškom komunikacijom koristeći RACI matricu i pokazali su se korisnim u razjašnjavanju institucionalnih uloga, dok je SWOT analiza istakla i snage (stručni kapacitet) i pretnje da prekomerna centralizacija odgovornosti i izvršnih uloga može preopteretiti instituciju i usporiti procese. Buduća istraživanja treba da se fokusiraju na kvantitativne analize kliničkih ishoda vezanih za poreklo i kvalitet doniranog materijala, kao i na uporedne evaluacije komunikacije između institucija, banaka i regulatornih tela.
FAKTORI RIZIKA ZA NASTANAK AKUTNOG INFARKTA MIOKARDA U REPUBLICI SRBIJI
Uvod/cilj: Akutni infarkt miokarda (AIM) jedan je od vodećih uzroka obolevanja i umiranja od kardiovaskularnih bolesti (KVB) globalno, pri čemu je razvoj bolesti snažno povezan sa prisustvom i interakcijom više faktora rizika – nemodifikabilnih (pol, starost, porodična anamneza) i modifikabilnih (hipertenzija, dislipidemija, pušenje, gojaznost, fizička neaktivnost, dijabetes mellitus, stres). Cilj rada je da se analizira prevalencija ključnih faktora rizika za AIM među pacijentima sa akutnim koronarnim sindromom (AKS) lečenim u koronarnim jedinicama u Republici Srbiji (2006–2011), kao i u opštoj populaciji Srbije (2012–2022), uz poređenje sa evropskim i globalnim prosekom radi boljeg sagledavanja opterećenja faktorima rizika i dodatnog uvida u potrebu za unapređenjem preventivnih intervencija na nacionalnom nivou. Metode: Sprovedena je deskriptivna epidemiološka studija. Podaci o prevalenciji faktora rizika kod hospitalizovanih pacijenata sa akutnim koronarnim sindromom (AKS) za period 2006–2011. godine preuzeti su iz godišnjih publikacija Instituta za javno zdravlje Srbije „Dr Milan Jovanović Batut” – Registra za akutni koronarni sindrom. Prevalencija istih faktora rizika u opštoj populaciji Republike Srbije za period 2012–2022. godine analizirana je korišćenjem nacionalnih i međunarodnih sekundarnih izvora podataka, uključujući izveštaje Svetske zdravstvene organizacije (World Health Organization – WHO), Globalnog istraživanja o upotrebi duvana kod odraslih (Global Adult Tobacco Survey – GATS), Studije globalnog opterećenja bolestima (Global Burden of Disease Study – GBD), nacionalna zdravstvena istraživanja iz 2013. i 2019. godine, kao i Evropskog zdravstvenog istraživanja (European Health Interview Survey – EHIS). Faktori rizika definisani su u skladu sa metodologijom korišćenih izvora podataka i važećim međunarodnim smernicama. Rezultati: Kod pacijenata sa AKS hospitalizovanih u koronarnim jedinicama u Republici Srbiji zabeležena je visoka prevalencija svih analiziranih faktora rizika. U 2011. godini, približno 35% pacijenata bilo je evidentirano kao pušači u trenutku hospitalizacije (aktivni pušači), oko 73% je imalo arterijsku hipertenziju, oko 28% dijabetes melitus, oko 20% gojaznost (BMI ≥30 kg/m²), oko 37% je bilo fizički neaktivno, više od polovine imalo je dislipidemiju i pozitivnu porodičnu anamnezu, dok je oko 31% prijavilo povišen psihosocijalni stres. Analiza trendova za period 2012-2022. godine ukazuje na perzistentno visoke vrednosti navedenih modifikabilnih faktora rizika u opštoj populaciji, koje prate ili premašuju nivoe zabeležene kod hospitalizovanih pacijenata sa AKS u prethodnom periodu. Zaključak: Rezultati studije ukazuju na perzistentno visoku prevalenciju modifikabilnih faktora rizika u Republici Srbiji, koja se iz populacije pacijenata sa AKS (2006–2011.) preslikala i na opštu populaciju u narednoj deceniji (2012–2022.). Ovakvi trendovi, koji su nepovoljni u odnosu na evropski prosek, ukazuju na potrebu za integrisanim preventivnim strategijama usmerenim na modifikabilne faktore rizika sa ciljem smanjenja ukupnog kardiovaskularnog opterećenja u Republici Srbiji.
INCIDENCIJA AKUTNOG INFARKTA MIOKARDA U REPUBLICI SRBIJI U PERIODU OD 2006. DO 2022. GODINE
Uvod/cilj: Kardiovaskularne bolesti (KVB) predstavljaju vodeći uzrok umiranja na globalnom nivou i odgovorne su za više od 19,8 miliona smrtnih ishoda u 2022. godini, što je 32% svih umrlih prema podacima SZO. Od svih umrlih od KVB čak 85% je umrlo od akutnog infarkta miokarda (AIM) i moždanog udara. Najveći broj umrlih je u zemljama sa srednjim i niskim prihodima. Cilj rada je da se analizira kretanje obolevanja od akutnog infarkta miokarda u Republici Srbiji u periodu od 2006. do 2022. godine. Metode: Podaci o novoobolelima od AIM za period 2006–2022. godine preuzeti su iz Nacionalnog registra za akutni koronarni sindrom, koji vodi Institut za javno zdravlje Srbije „Dr Milan Jovanović Batut”, kao i iz zvaničnih Zdravstveno-statističkih godišnjaka Republike Srbije za posmatrani period. Korišćene su sirove stope incidencije (CR) i standardizovane stope incidencije (ASR-E i ASR-W), prilagođene evropskoj i svetskoj populaciji. Rezultati: U posmatranom periodu dolazi do opadanja standardizovanih stopa incidencije standardizovanih prema populaciji Evrope (ASR-E: 170,9 → 147,4 na 100.000 stanovnika) i sveta (ASR-W: 118,2 → 101,8 na 100.000 stanovnika). Kretanje stopa incidencije je variralo tokom posmatranog perioda, tako što je najviša standardizovana stopa incidencije (183,7 na 100.000), standardizovana prema populaciji Evrope, zabeležena 2009. godine, a najniža 2017. godine (132,3 na 100.000), a najviša standardizovana stopa incidencije, standardizovana prema populaciji sveta, kretala se od 126,1 na 100.000 u 2009. godini do 91,0 u 2017. godini. Zaključak: Smanjenje standardizovanih stopa incidencije za AIM u R. Srbiji, od 2006. do 2022. godine, verovatno je rezultat bolje kontrole faktora rizika (šira upotreba statina i savremenih antihipertenziva u primarnoj i sekundarnoj prevenciji) i uspešnosti nacionalnih preventivnih programa (edukacija stanovništva o simptomima i značaju zdrave ishrane i fizičke aktivnosti, kao i kampanje za prestanak pušenja). Takođe, došlo je i do razvoja mreža angio-sala za hitne intervencije u Srbiji što je omogućilo brže zbrinjavanje pacijenata, što menja sliku ishoda i učestalosti ponovljenih infarkta.
Ishemijska bolest srca (IBS) globalno je vodeći uzrok smrtnosti, a u Srbiji je odgovorna za više od 45% svih smrtnih slučajeva, što je znatno iznad proseka Evropske unije. Nastaje kao posledica ateroskleroze koronarnih arterija, a glavni faktori rizika uključuju pušenje, hipertenziju, dislipidemiju, dijabetes, gojaznost, fizičku neaktivnost, nezdravu ishranu i stres. Prevencija kao osnov javnog zdravlja i zdravstvene politike svake zemlje predstavlja skup mera i aktivnosti usmerenih na očuvanje i unapređenje zdravlja, sprečavanje nastanka bolesti i komplikacija, kao i smanjenje smrtnosti i invaliditeta u populaciji i obuhvata primordijalni, primarni, sekundarni i tercijarni nivo. Ključne mere su usvajanje zdravih životnih navika: pravilna mediteranska ishrana, redovna fizička aktivnost (najmanje 150 minuta umerenog vežbanja nedeljno), održavanje zdrave telesne mase i prestanak pušenja. Kontrola bioloških faktora rizika, poput hipertenzije, dijabetesa i povišenog holesterola, takođe je esencijalna. Skrining program u okviru primarne prevencije igra važnu ulogu u ranom otkrivanju lica sa povećanim rizikom od IBS. Sekundarna prevencija obuhvata adekvatno lečenje i mere za sprečavanje daljih komplikacija kod pacijenata koji već boluju od IBS-a. Ovo uključuje farmakološku terapiju (antiagregacioni lekovi, beta-blokatori, statini), invazivne procedure poput koronarnih intervencija ili bajpas hirurgije i promenu loših životnih navika. Tercijarna prevencija usmerena je na rehabilitaciju pacijenata, smanjenje komplikacija i poboljšanje kvaliteta života. Iako su preporuke za prevenciju jasno definisane, njihova primena u Srbiji se suočava s izazovima. Neophodna je bolja koordinacija, kontinuirana edukacija stanovništva i unapređenje sistema zdravstvene zaštite, posebno u oblasti posthospitalne rehabilitacije. Sveobuhvatan, integrisan pristup koji uključuje javnozdravstvene i medicinske intervencije ključan je za dugoročno smanjenje tereta IBS u Srbiji.
Sva prava zadržana (c) 2025 Zdravstvena zaštita
EVALUACIJA PLANIRANJA I POTROŠNJE MEDICINSKIH RESURSA U PRIMARNOJ ZDRAVSTVENOJ ZAŠTITI SRBIJE
Uvod/cilj: Efikasno planiranje i potrošnja lekova, sanitetsko-medicinskog materijala i laboratorijskih reagensa u okviru primarne zdravstvene zaštite Republike Srbije direktno utiču na dostupnost terapije, kvalitet usluga i racionalnu upotrebu budžetskih sredstava. Iako postoji formalni okvir za centralizovanu nabavku, praksa pokazuje značajne razlike u kriterijumima, procedurama i institucionalnim pristupima. Cilj istraživanja bio je da se ispita kako ustanove planiraju potrebe, koje kriterijume koriste i kakvu ulogu ima Republički fond za zdravstveno osiguranje (RFZO) Republike Srbije u evaluaciji i realizaciji planova. Metode: Sprovedeno je kvantitativno istraživanje među 136 ustanova primarne zdravstvene zaštite i 26 filijala RFZO, putem upitnika kreiranog na osnovu važećih propisa i stručnih metodoloških uputstava. Podaci su analizirani u Excel okruženju, korišćenjem binarne matrice i tematske klasifikacije odgovora. Rezultati: Većina ustanova (84,6%) oslanja se na istorijsku potrošnju i smernice RFZO, dok samo 8,8% koristi ekonomske kriterijume. Višekriterijumski pristup primenjuje svega 5,1% ustanova. Interna evaluacija nije prisutna u 26,5% ustanova, informacioni sistemi se pretežno koriste u administrativne svrhe. Uočen je obrazac planiranja bez analitičke provere, uz često prebacivanja odgovornosti na RFZO,koji u svom odgovoru navodi da ne vrši evaluaciju niti koristi analitičke alate. Zaključak: Sistem planiranja formalno zadovoljava regulatorne zahteve, ali bez analitičke osnove i funkcionalne evaluacije. Uspostavljanje standardizovanog modela zasnovanog na kliničkim, ekonomskim i epidemiološkim pokazateljima, uz aktivnu evaluativnu ulogu RFZO i dvosmernu institucionalnu povratnu spregu, predstavlja ključni korak ka racionalizaciji i pravičnijem upravljanju zdravstvenim resursima.
FUNKCIONALNI PROFIL I PRIDRUŽENI POREMEĆAJI KOD DECE SA CEREBRALNOM PARALIZOM U SRBIJI
Uvod/cilj: Cerebralna paraliza je trajno i heterogeno stanje koje zahteva kontinuiranu i sveobuhvatnu podršku više različitih službi, uključujući zdravstvene radnike. Informacije o funkcionalnim karakteristikama osoba sa cerebralnom paralizom su neophodne kako bi se efikasno planirale usluge i savetovanje porodica u kliničkim uslovima. Ipak, u Srbiji ne postoji nacionalna baza podataka ili registar. Ova deskriptivna i eksplorativna studija imala je za cilj da ispita funkcionalne karakteristike i učestalost pridruženih smetnji kod uzorka dece školskog uzrasta sa cerebralnom paralizom u Srbiji. Metode: Analiziran je prigodan uzorak od 117 dece i adolescenata sa cerebralnom paralizom (56,4% dečaka), uzrasta od 7 do 18 godina (M = 13,23; SD = 3,36). Podaci o tipu cerebralne paralize, funkcionalnosti grube motorike, finih i bimanualnih sposobnosti, intelektualnom funkcionisanju, senzornim oštećenjima (vida, sluha), epilepsiji i opštem zdravstvenom stanju prikupljeni su iz dostupne medicinske, obrazovne i psihološke dokumentacije i analizirani deskriptivnom statistikom. Rezultati: Najčešći tip cerebralne paralize bio je spastični (65,8%), često praćen intelektualnim teškoćama (67,5%), oštećenjem vida (33,3%) i epilepsijom (24,7%). Gotovo dve trećine učesnika (64,1%) imalo je dve ili više pridruženih smetnji. Većina je imala ograničenja u kretanju, manuelnom funkcionisanju i finim motoričkim veštinama. Zaključak: Osnovne funkcionalne karakteristike i učestalost pridruženih poremećaja bile su uglavnom u skladu sa nacionalnim i međunarodnim izveštajima, uz određene razlike u obrascima javljanja komorbiditeta. Visoka zastupljenost zdravstvenih i razvojnih teškoća potvrđuje da je uspostavljanje nacionalnog registra za cerebralnu paralizu u Srbiji urgentna potreba.
POREMEĆAJI GLASA KOD TRANSRODNIH OSOBA: ETIOLOGIJA, KLINIČKA SLIKA I TERAPIJSKI PRISTUPI
Poremećaji glasa kod transrodnih osoba predstavljaju značajan izazov u procesu afirmacije roda, jer glas direktno utiče na percepciju rodnog identiteta i psihosocijalno blagostanje. Cilj ovog rada je da pruži sveobuhvatan pregled etiologije, kliničke slike i terapijskih pristupa poremećaja glasa kod transrodnih osoba. Analizirani su hormonski, anatomski i psihosocijalni faktori koji utiču na promene glasa, tipični simptomi i akustičke karakteristike, kao i različite metode tretmana, uključujući vokalnu terapiju, fonohirurgiju i multidisciplinarni pristup. Hormonska terapija kod trans muškaraca dovodi do značajnih promena glasa, dok kod trans žena ona često nije dovoljna za postizanje željene percepcije roda, te je potrebna dodatna vokalna terapija ili fonohirurgija. Vokalna terapija, kada je potrebno, fonohirurgija predstavljaju efikasne metode za korekciju glasa, a multidisciplinarni pristup omogućava optimalne ishode i poboljšanje kvaliteta života. Ipak, nedostatak standardizovanih protokola i longitudinalnih studija naglašava potrebu za daljim istraživanjima i individualizacijom terapije. Zaključno, uspešna intervencija kod poremećaja glasa kod transrodnih osoba zahteva integraciju medicinskih, logopedskih i psiholoških metoda, sa ciljem postizanja glasovne funkcije koja je u skladu sa rodnim identitetom i podrške psihosocijalnom blagostanju.
SLUČAJNO OTKRIĆE KONTRALATERALNOG RAKA DOJKE U UZORKU KONTRALATERALNE PROFILAKTIČKE MASTEKTOMIJE: PRIKAZ SLUČAJA
Uvod/cilj: Profilaktička mastektomija može se izvesti kod pacijentkinja sa visokim genetskim ili porodičnim rizikom, a unilateralno uz terapijsku mastektomiju kontralateralne dojke. Iako se maligni proces ne očekuje u profilaktički uklonjenom tkivu, histopatološki nalazi ponekad otkrivaju incidentne karcinome koji mogu uticati na dalji terapijski pristup. Cilj ove studije je da se prikaže klinički slučaj incidentnog otkrića kontralateralnog karcinoma dojke (KRD) u uzorku tkiva dobijenom kontralateralnom profilaktičkom mastektomijom (KPM) kod 46-godišnje pacijentkinje, kod koje je inicijalno dijagnostikovan duktalni karcinom in situ (DCIS) u suprotnoj dojci. Prikaz slučaja: Prikazujemo 46-godišnju pacijentkinju kod koje je inicijalno dijagnostikovan duktalni karcinom in situ (DCIS) desne dojke. Nakon što je odbila adjuvantnu radioterapiju, odlučila se za bilateralnu mastektomiju sa očuvanjem kompleksa bradavica i direktnu rekonstrukciju implantima. Histopatološki nalaz desne dojke potvrdio je DCIS sa fokalnim invazivnim komponentama, dok su u kontralateralnoj dojci neočekivano otkrivena 3 odvojena mikroskopska fokusa DCIS-a, uz prisutne fibrocistične promene i atipičnu duktalnu hiperplaziju. Zaključak: Iako profilaktička mastektomija ne poboljšava uvek ukupno preživljavanje, može doprineti individualizovanom smanjenju rizika, jednostavnijem praćenju i smanjenju anksioznosti, a posebno unapređenju kvaliteta života. Prikazani slučaj potvrđuje njen potencijal u otkrivanju okultnih maligniteta i značaj multidisciplinarnog pristupa u planiranju lečenja.
PREOPERATIVNI, INTRAOPERATIVNI I POSTOPERATIVNI PREDIKTORI POVEZANI SA KOMPLIKACIJAMA I PREŽIVLJAVANJEM PACIJENATA NAKON RESEKCIJE KOLOREKTUMA
Kolorektalni karcinom je treća najčešće dijagnostikovana forma svih karcinoma, a drugi najsmrtonosniji karcinom na svetu. Međunarodna agencija za istraživanje raka (engl. Internacional Agency for Reasearch on Cancer - IARC) smatra da će se globalno opterećenje društva kolorektalnim rakom povećati za 60%, što predstavlja više od 2,2 miliona novih slušajeva i 1,1 milion smrtnih ishoda do 2030. godine. Cilj ovog preglednog rada jeste da prikaže koji prediktori, u kom delu toka bolesti i na koji način utiču na nastanak postoperativnih komplikacija, kao i na samo preživljavanje pacijenata sa kolorektalnim karcinomom. Povišeni nivoi inflamatornih markera, loš nutritivni status, viša kategorija ASA klasifikacije fizičkog statusa (American Society of Anaesthesiologists) i loše životne navike predstavljaju značajne nezavisne prediktore lošeg preživljavanja i povećavaju rizik od nastanka postoperativnih komplikacija nakon resekcije. Intraoperativno doprinos lošim ishodima daju duže trajanje operativnog zahvata i veliki gubitak krvi tokom operacije. Postoperativne komplikacije (popuštanje anastomoze, postoperativno krvarenje, intraabdominalni apsces, komplikacije stome, opšte komplikacije) samostalno povećavaju rizik od mortaliteta nakon operativnog zahvata.
DUGOROČNI TREND MORTALITETA OD RAKA BEŠIKE U SRBIJI, 1991-2024: JOINPOINT REGRESIONA ANALIZA
Uvod/cilj: Rak bešike je među glavnim urološkim bolestima. Trendovi mortaliteta od raka bešike značajno variraju širom sveta. Ovo istraživanje imalo je za cilj da proceni vremenske trendove smrtnih slučajeva od raka bešike u Srbiji. Metode: Ovo je populaciono zasnovana deskriptivna epidemiološka studija. Podaci o mortalitetu od raka bešike dobijeni su iz zvanične baze podataka. Direktna standardizacija sa svetskom standardnom populacijom korišćena je za izračunavanje stopa standardizovanih po starosti (ASR) na 100.000 stanovnika. Analiza joinpoint regresije korišćena je za procenu vremenskih trendova u smrtnosti od raka bešike, koristeći prosečnu godišnju procentualnu promenu (AAPC) zajedno sa njenim 95% intervalom poverenja (95% CI) u periodu od 1991. do 2024. godine. Rezultati: U periodu od 1991. do 2024. godine, u Srbiji je zabeleženo skoro 20.000 smrtnih slučajeva zbog raka bešike (oko 15.000 kod muškaraca i 5.000 kod žena). Prosečna godišnja stopa smrtnosti od raka bešike bila je znatno viša kod muškaraca nego kod žena (5,94 prema 3,87 na 100.000, respektivno). Značajno povećanje trenda smrtnosti od raka bešike zabeleženo je i kod muškaraca (AAPC = 0,6%; 95% IC = 0,4 do 0,9) i kod žena (AAPC = 1,3%; 95% IC = 1,0 do 1,5). Trendovi kod muškaraca i žena nisu bili paralelni, jer je konačni izabrani model odbacio paralelizam (p = 0,008). Značajan porast smrtnosti od raka bešike kod žena primećen je u srednjem dobu (starosne grupe od 55 do 69 godina), dok je kod muškaraca izraženiji porast primećen kod starijih osoba (starosne grupe od 70 i više godina). Zaključak: Povećanje smrtnosti od raka bešike u Srbiji tokom više od tri decenije ukazuje na potrebu za daljim analitičkim istraživanjem.
TUMORI OMOTAČA PERIFERNIH NERAVA: KLINIČKE I EPIDEMIOLOŠKE KARAKTERISTIKE – RETROSPEKTIVNA SERIJA SLUČAJEVA OD 46 PACIJENATA
Uvod: Tumori omotača perifernih nerava (PNST) predstavljaju raznoliku grupu neoplazmi koje nastaju iz Švanovih ćelija i fibroblasta perifernih nerava. Njihova heterogena priroda i varijabilna povezanost sa sindromima neurofibromatoze (NF) zahtevaju sveobuhvatno razumevanje njihovih epidemioloških i kliničkih karakteristika. Cilj ove studije je bio da se analiziraju kliničke i epidemiološke karakteristike osoba sa tumorom omotača perifernih nerava (PNST) kod kojih je dijagnoza postavljena tokom poslednjih pet godina. Metode: U ovoj studiji, sprovedena je retrospektivna analiza 46 pacijenata sa histološki potvrđenim tumorima omotača perifernih nerava. Svi ispitanici uključeni su u studiju u vremenskom periodu od 1. januara 2020. do 1. januara 2025. Iz istorija bolesti ovih pacijenata prikupljeni su svi neophodni podaci. Procenjeni su demografski podaci, tip tumora, anatomska lokalizacija, prisustvo neurofibromatoze, vreme od pojave simptoma do operacije i kliničke manifestacije. Rezultati: Švanomi su bili najčešći tip tumora (73,9%), a zatim maligni tumori omotača perifernih nerava (MPNST) (15,2%) i neurofibromi (10,9%). Najčešća lokalizacija tumora bili su gornji ekstremiteti. Neurofibromatoza tip 1 (NF1) je bila prisutna kod 19,6% pacijenata. Zaključak: Tumori omotača perifernih nerava su pretežno benigni i najčešće se nalaze na gornjim ekstremitetima. Neurofibromatoza ostaje važan faktor rizika, posebno kod pacijenata sa višestrukim lezijama.
STAVOVI I ZNANJA RODITELJA ŠKOLSKE DECE O HPV INFEKCIJI I VAKCINACIJI U ZEMLJAMA BIVŠE JUGOSLAVIJE: PREGLEDNI RAD
U svetu, 2022. godine, rak grlića materice je bio četvrti najčešći rak kod žena sa preko 660.000 novoobolelih slučajeva godišnje. Uzrokuje ga perzistentna infekcija humanim papiloma virusom (HPV). Ključne mere prevencije raka grlića materice su skrining (Pap test) i HPV vakcina. U svetu, od 2023. godine, postoji 6 vrsta vakcina protiv HPV. Prema strategiji Svetske zdravstvene organizacije, kada bi pokrivenost vakcinacijom devojčica do 15 godina dostigla 90% bolest bi bila eliminisana. Zemlje članice SZO još uvek ne prelaze procenat obuhvata od 55%, dok zemlje bivše Jugoslavije imaju znatno niže procente. Cilj ovog preglednog rada je da se analiziraju stavovi i znanja roditelja o HPV vakcinaciji njihove dece u državama bivše Jugoslavije. Pretražene su elektronske baze podataka (PubMed, Scopus i Google Scholar) pomoću sledećih ključnih reči na engleskom jeziku: stavovi roditelja, prihvatanje vakcinacije, neodlučnost prema vakcinaciji i HPV vakcina. Identifikovana su četiri članaka koja su ispunjavala kriterijume za uključivanje. Analizirani radovi pokazali su da na prihvatanje vakcinacije protiv HPV infekcije od strane roditelja najveći uticaj ima preporuka pedijatra. U studijama sprovedenim u Srbiji pronađeno je da se češće vakcinišu devojčice nego dečaci. Roditelji su se izjasnili da se vakcinacija protiv HPV nedovoljno promoviše, te bi bilo značajno da se tome posveti više pažnje u budućnosti. Uočeno je da su roditelji ciljna populacija u kojoj treba sprovoditi edukativne intervencije o HPV infekciji i vakcinaciji, kako bi se postigla veća pokrivenost ovom vakcinom.
UTICAJ BIHEJVIORALNIH FAKTORA RIZIKA NA NEPLODNOST
Bihejvioralni faktori predstavljaju promenljive faktore rizika koji mogu uticati na pojavu brojnih stanja i bolesti, a podaci iz literature ukazuju da mogu imati negativan uticaj i na mogućnost začeća. Cilj ovog preglednog rada je bio da se kroz analizu naučnih radova prikaže doprinos bihejvioralnih faktora za razvoj neplodnosti kod oba pola i predlože preventivne mere. U istraživanju su pretražene sledeće baze podataka: MEDLINE, PubMed i KOBSON. Potom je urađena analiza prikupljenih podataka objavljenih kliničkih i drugih epidemioloških studija objavljenih u poslednjih 30 godina. Istraživanja pokazuju da ishrana bogata dijetnim vlaknima, omega-3 masnim kiselinama, biljnim proteinima, vitaminima i mineralima, pozitivno utiče na plodnost žena i muškaraca. S druge strane, ishrana bogata industrijski prerađenim namirnicama, trans mastima i rafinisanim ugljenim hidratima može negativno uticati na plodnost. Umerena fizička aktivnost pomaže u održavanju optimalnog indeksa telesne mase i poboljšanju fiziološke funkcije jajnika. Intenzivni sportovi, zbog uticaja na hipotalamo-hipofiznu osovinu, mogu dovesti do hipotalamusne amenoreje i posledične neplodnosti. Pušenje, zloupotreba alkohola i psihoaktivnih supstanci negativno utiču na plodnost i žena i muškaraca, kao i na razvoj ploda. Uravnotežena i zdrava ishrana, umerena fizička aktivnost, prevencija polno prenosivih bolesti, kao i dizajniranje i implementacija strategija za prevenciju neplodnosti, mogu doprineti boljem ishodu plodnosti i sigurnom materinstvu.
STARENJE KAO INDIKATOR PROMENE KVALITETA GLASA I GOVORA
Tokom procesa starenja dolazi do određenih promena u glasu i govoru. Glas osobe se tokom starenja menja, postaje nestabilniji, manje fleksibilan i javlja se promuklost. Ova studija ima za cilj da analizira efekte starenja na frekvencu glasa, intenzitet glasa i ritam i tempo govora. Literatura je proučavana korišćenjem elektronskih baza podataka, posebno Google Scholar Advanced Search i Konzorcijuma biblioteka Srbije za objedinjenu nabavku - KoBSON. Rezultati pokazuju da postoji pogoršanje akustičkih parametara glasa (frekvence i intenziteta glasa) sa godinama. Takođe je primećeno da je proces starenja u glasu izraženiji kod žena nego kod muškaraca. To se može objasniti hormonskim promenama koje su posebno izražene kod žena u periodu menopauze. Posle šezdesete godine intenzitet glasa postaje niži nezavisno od pola osobe. U zavisnosti od starosti osobe, menja se i ritam i tempo kojim govori. Utvrđeno je da starijim ispitanicima treba više vremena da izgovore određene glasove, što je povezano sa odlaganjem početka fonacije pri izgovoru alveolarnih i bilabijalnih glasova, a što se najčešće pripisuje degradaciji vilice. Studije pokazuju da starenje glasa i govora protiče postepeno i očekivano, sa jasno izraženim posledicama po svakodnevni život, što treba imati u vidu u kliničkoj praksi radi unapređenja kvaliteta života starijih osoba.
EFFICACY OF HPV VACCINE IN PREVENTING CERVICAL CANCER AND OTHER MALIGNANCIES
Infekcija humanim papiloma virusom (HPV) je jedna od najrasprostranjenijih polno prenosivih infekcija širom sveta, odgovorna za značajan broj obolelih i umrlih godišnje. Predstavlja jedan od faktora rizika za nastanak raka grlića materice, raka usne duplje i ždrela, raka vagine, raka vulve, raka penisa i raka anusa, a uzrokuje i nastanak genitalnih bradavica. Uvođenjem licenciranih globalno priznatih profilaktičkih HPV vakcina (npr. Cervarix, Gardasil, Gardasil 9, Cecolin, Walrinvax i Cervavac), baziranih na česticama sličnim virusu (engl. Virus-Like Particles), napravljenih od proteinskih komponenti virusa, ali bez genetskog materijala virusa, je doprinelo značajnom smanjivanju broja obolelih od raka grlića materice posebno u visoko razvijenim zemljama, gde se koristi i skrining test (Pap test). Uprkos uvođenju i implementaciji ovih vakcina, maligniteti povezani sa HPV-om i dalje predstavljaju globalni problem. Cilj ovog preglednog rada je da analizira efikasnost HPV vakcine u prevenciji raka grlića materice i drugih malignih tumora.
KARAKTERISTIKE OBOLELIH OD GONOREJE I SIFILISA LEČENIH U GRADSKOM ZAVODU ZA KOŽNE I VENERIČNE BOLESTI U BEOGRADU 2016. I 2024. GODINE
Uvod/cilj: Gonoreja i siflis su česte bakterijske polno prenosive infekcije čiji se kontinuirani porast beleži širom sveta, a objašnjava se porastom rizičnog seksualnog ponašanja, upoznavanjem seksualnih partnera preko mobilnih aplikacija, praktikovanjem hemseksa ali i češćim testiranjem na ove polne bolesti među vulnerabilnim grupama. Cilj ovog rada je bio da utvrdi da li postoje razlike u karakteristikama obolelih od gonoreje i sifilisa lečenih u Gradskom zavodu za kožne i venerične bolesti u Beogradu tokom 2016. i 2024. godine i da se identifikuju faktori koji utiču na trenutnu epidemiološku situaciju vezanu za gonoreju i sifilis. Metode: Podaci o osnovnim demografskim karakteristikama, seksualnoj orijentaciji, HIV statusu i prethodnom obolevanju od polnih bolesti obolelih od gonoreje i sifilisa prikupljeni su iz elektronskih kartona i obrazaca za notifikaciju partnera obolelih od ovih infekcija. U statističkoj analizi podataka korišćeni su χ2 test i studentov t-test. Rezultati: Oboleli od gonoreje u 2024. godini, u poređenju sa obolelim osobama iz 2016. godine, su značajno češće muškarci (p<0,001), neoženjeni (p<0,001), lica sa višim stepenom obrazovanja (p<0,001), zaposleni (p<0,001), strani državljani (p<0,001), homoseksualne orijentacije (p<0,001), imali podatak o preležanoj i gonoreji i sifilisu u ličnoj anamnezi (p<0,001) i dijagnozu gonoreje postavljenu uzorkovanjem sa ekstragenitalnih mesta (p<0,001). Oboleli od sifilisa u 2024. godini, u poređenju sa obolelim osobama iz 2016. godine, su značajno češće neoženjeni/neudati (p<0,001), lica sa višim stepenom obrazovanja (p<0,05), zaposleni (p<0,001), strani državljani (p= 0,01), homoseksualne orijentacije (p= 0,001) i imali su podatak o preležanoj i gonoreji i sifilisu u ličnoj anamnezi (p= 0,01). Zaključak: Češća testiranja na gonoreju i sifilis kod muškaraca koji imaju seksualne odnose sa muškarcima u nevladinim organizacijama i u sklopu propisivanja pre ekspozicione profilakse za HIV, savremeno dijagnostikovanje gonoreje uzorkovanjem materijala iz rektuma i farinksa, praktikovanje rizičnih seksualnih odnosa uz upotrebu hemseksa, kao i migracije izazvane ratom u Ukrajini su uticali na pojavu razlika u karakteristikama obolelih od gonoreje i sifilisa registrovanih u Beogradu u posmatranim godinama.
MIKROFOTOGRAFSKI ATLAS NORMALNE HISTOLOGIJE (1925) — PIONIRSKI DOPRINOS ALEKSANDRA Đ. KOSTIĆA MEDICINSKOM OBRAZOVANJU
Tokom prvih godina rada Medicinski fakultet se suočavao sa brojnim izazovima, među kojima se posebno isticao nedostatak stručne literature, naročito one na srpskom jeziku. U oblasti histologije, dodatni izazov je bio prikazivanje mikroskopskih preparata i njihovo prepoznavanje u okviru praktične nastave, jer se oslanjalo isključivo na crteže. Inovaciju u nastavi doneo je 1925. godine Mikrofotografski atlas normalne histologije, autora Aleksandra Kostića. Bio je to prvi histološki atlas namenjen studentima Medicinskog fakulteta u Beogradu i jedan od prvih u svetu koji je u potpunosti sadržao mikrofotografije. Kostić je set mikrofotografija za atlas izradio u Fotografskom odeljenju, osnovanom pri Institutu 1924. godine. Objavljivanjem ovog atlasa, Aleksandar Kostić je utemeljio svoju naučno-fotografsku misiju, čime je postao pionir medicinske fotografije, kako u Srbiji, tako i u tadašnjoj Kraljevini Srba, Hrvata i Slovenaca.
KVALITET ŽIVOTA BOLESNIKA NA HRONIČNOM PROGRAMU HEMODIJALIZE U KLINIČKOM CENTRU CRNE GORE
Uvod/Cilj: Kvalitet života povezan sa zdravljem (engl. Health Related Quality of Life, HRQoL) predstavlja jedan od niza važnih prediktora smrtnog ishoda i hospitalizacije osoba na hemodijalizi (HD) usled terminalne bubrežne insuficijencije. Cilj ovog istraživanja je da se proceni HRQoL obolelih u terminalnoj fazi hronične bubrežne insuficijencije koji se leče HD u Centru za hemodijalizu Kliničkog centra Crna Gora (KCCG). Metode: Studijom preseka obuhvaćeno je 43 ispitanika sa terminalnom fazom hronične bubrežne insuficijencije koji su bili na HD tokom januara 2025. godine u Centru za hemodijalizu KCCG. Podaci od ispitanika su prikupljeni opštim i standardizovanim anonimnim upitnikom Kidney Disease Quality of Life Short Form (KDQOL-SF™) (srpska verzija). U cilju analize podataka korišćen je Pearsonon koeficijent korelacije. Rezultati: Postoji značajna negativna korelacija između doživljaja uspešnosti i zadovoljstva sa zaokupljenošću bubrežnom bolešću prilikom obavljanja svakodnevnih aktivnosti (r = -0,45; p ˂ 0,001). Zadovoljstvo lečenjem lica na HD je manje što je veći uticaj bubrežne bolesti na život bolesnika (r = -0,47; p ˂ 0,001). Više je problema u seksualnom funkcionisanju što je veći uticaj bolesti na psihičko stanje (r = 0,54; p ˂ 0,001), kao i kada je veća zaokupljenost osobe bolešću tokom obavljanja svakodnevnih životnih aktivnosti (r= 0,67; p ˂ 0,001) i kada je veći uticaj bubrežne bolesti na život (r = 0,46; p ˂ 0,001). Zaključak: Neophodna su dalja istraživanja u ovoj oblasti u cilju sagledavanja kvaliteta života osoba sa hroničnim bubrežnim oboljenjima koji su na HD u odnosu na demografske i kliničke parametre, kao i u cilju identifikacije nezavisnih prediktora kvaliteta života.
ZNAČAJ PASTEROVOG ZAVODA U NOVOM SADU ZA PREVENCIJU I SUZBIJANJE BESNILA U REPUBLICI SRBIJI
Besnilo je smrtonosna zoonotska bolest, koja se javlja u više od 150 zemalja i predstavlja javnozdravsteveni problem za više od tri milijarde ljudi u svetu. U Evropi je besnilo kod životinja prisutno u Ukrajni, Belorusiji, Poljskoj, Moldaviji, Rusiji i Rumuniji, a pojedinačni slučajevi su prisutni i u drugim zemljama. Najveći broj slučajeva humanog besnila je prisutan u Aziji i Africi. Cilj ovog preglednog rada je bio da se predstavi značaj Pasterovog zavoda u Novom Sadu za suzbijanje i prevenciju besnila u Republici Srbiji. Podaci za ovaj rad su prikupljeni iz različitih baza podataka (Web of Science, PubMed, Google Scholar), biltena itd. Pasterov zavod u Novom Sadu je Nacionalna referentna zdravstvena ustanova za besnilo u Republici Srbiji. Sve delatnosti potrebne u borbi protiv besnila su zastupljene u okviru ove ustanove: pružanje antirabične zaštite ljudima ugroženim od besnila primenom vakcine protiv besnila sa kulture ćelija i humanog antirabičnog imunoglobulina (HRIG), preventivna imunizacija visokorizične populacije, pružanje stručno-metodološke pomoći i stručni nadzor nad radom 27 antirabičnih stanica (ARS) u Republici Srbiji, snabdevanje HRIG-om i vakcinom protiv besnila svih ARS, utvrđivanje doktrinskih i stručno-medicinskih stavova iz oblasti antirabične zaštite, praćenje kretanja besnila, izrada izveštaja i obaveštavanje ARS i organa vlasti o svakom registrovanom slučaju besnila u zemlji, predlaganje i sprovodjenje mera za njegovo suzbijanje, dijagnostika besnila u okviru nacionalne referentne laboratorije za besnilo, kontrola postignutog imuniteta nakon imunizacije ljudi i životinja. Regionalni projekat oralne vakcinacije lisica protiv besnila se od 2010. godine sprovodi na teritoriji Republike Srbije, a od 2011. godine monitoring uspešnosti vakcinacije. U Republici Srbiji, urbano besnilo je eliminisano 1980. godine, kao i poslednji slučaj humanog besnila na teritoriji pokrajine Kosovo i Metohija, dok je poslednji slučaj silvatičnog besnila lisica u Srbiji registrovan 2018. godine. U cilju eradikacije besnila neophodna je sinhronizovana aktivnost zdravstvene i veterinarske službe, kao i saradnja na lokalnom, nacionalnom i internacionalnom nivou.
ULOGA LOGOPEDA U TRETMANU SA DECOM OŠTEĆENOG SLUHA - ZNAČAJ RANE INTERVENCIJE
Cilj ovog preglednog rada je da predstavi vezu između rane intervencije u rehabilitaciji govora i uspeha logopeda u habilitaciji govora kod dece oštećenog sluha. Uredan sluh je jedan od najvažnijih preduslova za pravilan razvoj govora, jer se govor uči slušajući.Neophodno je da se roditelji obrate logopedu za pomoć, ako detetova vokalizacija izostaje ili naglo prestane, ako ne reaguje na zvukove iz okoline, ako se ne okreće pozivu sagovornika koji nije u vidnom polju, ako ne reaguje na jednostavne verbalne komande, ako tokom razgovora izrazito se fokusira na lice druge osobe, ako se približava izvoru zvuka ili pokuša da pojača zvuk, kao i ako postoji nedostatak socijalizacije sa članovima porodice. Rani tretman dece sa oštećenjem sluha podrazumeva niz stimulativnih aktivnosti koje imaju za cilj unapređenje razvoja deteta, posebno razvoja govora i slušne pažnje. Savremeni pristup u habilitaciji govora i jezika stavlja veliki naglasak na razvoj verbalne komunikacije, što je ključno za zajednički život dece sa slušnim oštećenjima i dece koja čuju, naročito u periodu kada deca žele da se druže sa vršnjacima. Rana intervencija je od ključne važnosti jer se mozak deteta u periodu od začeća do treće godine života razvija brže nego ikada kasnije u životu. Deca koja su uključena u proces ugradnje kohlearnog implanta pre prve godine imaju veće šanse da ostvare svoj puni potencijal u odnosu na decu kojoj je implantat ugrađen oko treće godine.
PROMENE VREDNOSTI INDIKATORA KVALITETA U KAPITACIONOJ FORMULI ZA PRIMARNU ZDRAVSTVENU ZAŠTITU U SRBIJI TOKOM PANDEMIJE
Uvod/Cilj. Pandemija COVID-19 stvorila je nove izazove i zadatke za primarnu zaštitu, utičući na rutinske zdravstvene usluge. Ova studija je imala za cilj da izmeri promene vrednosti pokazatelja učinka koji su deo kapitacione formule u Srbiji na osnovu podataka dobijenih od Fonda za zdravstveno osiguranje. Metode. Podaci su analizirani na nacionalnom nivou. Promena indikatora je merena kao apsolutna razlika u vrednostima indikatora između 2020. i 2019. godine. Rezultati. U službi za zdravstvenu zaštitu odraslog stanovništva, vrednosti tri indikatora koji se odnose na savete o načinu života porasle su u 2020. godini između 3,0% i 3,8%, dok su vrednosti indikatora koji se odnose na šećernu bolest, povišen arterijski pritisak i među pacijentima sa prethodnim infarktom miokarda smanjile u rasponu od 0,5% do 2,4%. Vrednosti indikatora koji se odnose na savetovanje gojazne dece, odgovarajući broj pregleda novorođenčadi i usluga koji se odnose na rano otkrivanje i savetovanje trudnica povećani su za 1,2% na 10,2%. Ostali indikatori su zabeležili pad vrednosti do 9,9%. Zaključak. Uprkos preprekama sa kojima se suočavala tokom pandemije COVID-19, primarna zdravstvena zaštita je igrala i nastavlja da igra značajnu ulogu u očuvanju i poboljšanju zdravlja stanovništva.
PREDIKTORI NAMERE KORIŠĆENJA FUNKCIONALNIH APLIKACIJA ZA MOBILNO ZDRAVSTVO U REPUBLICI SRBIJI PRIMENOM PROŠIRENOG UTAUT2 MODELA
Uvod/Cilj: Zdravstvene mobilne aplikacije pružaju mogućnost da svaki korisnik može preventivno da prati svoje zdravlje i da upravlja njime. Mobolna aplikacija mHealth koristi najnoviju tehnologiju sa ciljem da učini zdravstvenu zaštitu dostupnijom i pristupačnijom većem broju korisnika. Cilj ovog rada je bio da se identifikuju faktori, definisani prema proširenom UTAUT2 (engl. Unified Theory of Acceptance and Use of Technology, Objedinjene teorije prihvatanja i upotrebe tehnologije) modelu, koji imaju uticaj na nameru korišćenja aplikacija za mobilno zdravstvo (mHealth) u Republici Srbiji. Metode: Studijom preseka su obuhvaćena 64 ispitanika (prigodni uzorak), bivših studenta, nastavnika i saradnika Akademije strukovnih studija Zapadna Srbija, koji su popunili onlajn upitnika u periodu maja - novembra 2024. godine. U analizi podataka su korišćen Krombahov koeficijent α, Pirsonov koeficijent korelacije i regresiona analiza. Rezultati: Pet od 7 elemenata (očekivani učinak - PE, očekivani trud - EE, društveni uticaj - SI, cenovna vrednost - PV i olakšavajući uslovi - FC) UTAUT2 modela predstavljaju značajne prediktore za nameru ispitanika da prihvate i koriste usluge mobilnih aplikacija za mHealth. Elementi navika (H) i hedonistička motivacija (HM) nemaju značajan uticaj na korišćenje mobilnih aplikacija za mHealth. Korelaciona analiza ukazuje da namera ponašanja značajno jako pozitivno korelira sa EE, FC i PE, a značajno pozitivno ali slabije sa SI i PV. Nije utvrđena značajna korelacija sa HM i H. Zaključak: Neophodna su dalja istraživanja u ovoj oblasti, posebno istraživanja koja se odnose na testiranje i korišćenje konkretne mobilne aplikacije za mHealth prema elementima UTAUT2 modela.
SKLEROZANTNI LIMFANGITIS PENISA – PRIKAZ PACIJENTA
Uvod/Cilj: Sklerozantni limfangitis penisa je retko nezarazno oboljenje koje se najčešće javlja kod mladih seksualno aktivnih osoba. Karakteriše ga iznenadna pojava bezbolnog trakastog zadebljanja u predelu koronalnog sulkusa kojoj su prethodili intenzivni seksualni odnosi i/ili masturbacija. Cilj rada je da prikažemo pacijenta sa karakterističnom kliničkom slikom neveneričnog sklerozantnog limfangitisa penisa i da podsetimo zdravstvene radnike, prevashodno dermatovenerologe i urologe, na ovo retko oboljenje. Prikaz bolesnika: Pacijent star 32 godine, dobrog opšteg zdravlja, javio se dermatovenerologu zbog bezbolnog zadebljanja na telu penisa koje je nastalo nakon intenzivnih seksualnih odnosa. Kliničkim pregledom utvrđeno je prisustvo bezbolne, translucentne, zadebljane i tvrde trakaste strukture, hrskavičave konzistencije iza korone glansa, bez uvećanja regionalnih limfnih žlezda. Serološki testovi na sifilis nisu ukazivali na nedavnu infekciju. Pacijentu je savetovano uzdržavanje od seksualnih aktivnosti i nakon četiri nedelje promene su se povukle. Zaključak: Sklerozantni limfangitis penisa je retko, benigno, nezarazno oboljenje koje se javlja kod mlađih seksualno aktivnih osoba i izaziva njihovu zabrinutost, dok zdravstvenim radnicima može predstavljati dijagnostički izazov usled kliničke sličnosti sa tromboflebitisom superficijalne vene penisa ili atipičnim penilnim lezijama ranog sifilisa, usled čega je posebno bitno da ga urolozi i dermatovenerolozi u svom svakodnevnom radu ne previde.
AKUTNI MASTOIDITIS: ZAŠTO JE VAŽNA OBAVEZNA IMUNIZACIJA?
Uvod/Cilj. Akutni mastoiditis (AM) je ozbiljna bakterijska infekcija mastoidne kosti koja nastaje kao posledica akutnog zapaljenja srednjeg uva (AOM). Iako se mastoiditis može javiti u bilo kom uzrastu, većina pacijenata je mlađa od dve godine. Infekciju najčešće izazava Streptococcus pneumoniae. Nakon uvođenja antibiotske terapije i imunizacije protiv pneumokoka, samo 0,002% dece sa AOM razviće akutni mastoiditis. Cilj ovog rada je da prikaže slučaj četvorogodišnje devojčice sa AM kod koje je utvrđeno da nije vakcinisana konjugovanom pneumokoknom vakcinom prema Kalendaru obavezne imunizacije Republike Srbije. Prikaz bolesnika. Prikazali smo slučaj četvorogodišnje devojčice sa AM kod koje je utvrđeno da nije vakcinisana konjugovanom pneumokoknom vakcinom. Devojčica je na pregledu bila razdražljiva, nervozna, febrilna, žalila se na bol u uvu, sa prisutnim retroaurikularnim otokom i crvenilom kože. Parametri inflamacije bili su povišeni. Zbog postojanja sumnje na akutni mastoiditis urađen je CT endokranijuma koji je potvrdio dijagnozu. Pravovremenim započinjanjem parenteralne antimikrobne terapije uz hiruršku retroaurikularnu inciziju i drenažu periostalnog apscesa, učinjenu mastoidektomiju i miringotomiju, kod devojčice je dovelo do poboljšanja opšteg stanja, a u dreniranom sadržaju je izolovan Streptococcus pneumoniae. Zaključak. Prikazom slučaja nevakcinisanog deteta koje je obolelo od akutnog mastoiditisa, uzrokovanog pneumokom, odnosno infekcijom koja je vakcinom preventabilna, još jednom želimo da skrenemo pažnju na značaj pravovremene imunizacije prema Kalendaru obavezne imunizacije Republike Srbije.
PREDIKTORI ISHODA LEČENJA HIRURŠKIH PACIJENATA U JEDINICI INTENZIVNE NEGE: PREGLED LITERATURE
Intenzivna nega podrazumeva negu životno ugroženih pacijenata, tj. negu kritično obolelih pacijenata, kojima je potreban intenzivan nadzor, lečenje i nega u cilju održavanja hemodinamske i respiratorne ravnoteže, kako bi se smanjio broj komplikacija i smrtnih ishoda. Starenje stanovništva, povećana složenost nege, kao i sve raznovrsnija patologija i simptomatologija određenih bolesti i stanja, utiču na povećanje potrebe za uslugama intenzivne nege u svim granama medicine, pre svega u hirurgiji. Cilj ovog preglednog rada jeste da se identifikuju prediktori ishoda lečenja hirurških pacijenata u jedinicama intenzivne nege (JIN). Podaci su prikupljeni pretraživanjem nekoliko baza podataka: PubMed, Google Scholar, Web of Science i Embase. Pretraživanje je sprovedeno za poslednjih dvadeset godina korišćenjem sledećih ključnih reči: jedinica intenzivne nege, hirurgija, prediktori i ishod lečenja. U našu analizu uključeni su radovi koji su analizirali kliničke ishode hirurških pacijenata koji su boravili u JIN. Uočava se da su prediktori ishoda lečenja hirurških pacijenata u JIN: težina kliničke slike pacijenta pre hospitalizacije, vrsta i obim operativnog zahvata, godine starosti, gojaznost, broj komorbiditeta, postoperativne komplikacije, ali i stepen organizovanosti zdravstvene službe i kompetentnost zdravstvenog osoblja. Stoga, na lokalnom, regionalnom i globalnom nivou treba razraditi kontinuirano praćenje i evaluaciju prediktora ishoda lečenja hirurških pacijenata u JIN, imajući u vidu da se hospitalizuju životno ugroženi pacijenti i da postoji visok rizik od komplikacija i smrtnog ishoda. Identifikovanje prediktora ishoda lečenja hirurških pacijenata u JIN, doprineće donošenju strategija za unapređenje lečenja ovih pacijenata.
DA LI JE ZNANJE O DIJABETES MELITUSU PREDUSLOV OPTIMALNE SAMONEGE I KONTROLE OVE BOLESTI?
Dijabetes melitus (engl. Diabetes mellitus - DM) predstavlja najčešću endokrinološku bolest savremenog doba pandemijskih razmera. Osobe s DM imaju povećan rizik od prerane smrti uzrokvane kardiovaskularnim i ostalim bolestima u odnosu na opštu populaciju. Znanje obolelih o DM uključuje niz uverenja o različitim aspektima bolesti koje su oboleli prikupili tokom svog života, pre i posle dijagnoze. Ovo znanje predstavlja značajan kognitivni faktor koji može uticati na prilagođavanje osobe na bolest, tok bolesti i njeno lečenje. U okviru ovog preglednog rada ispitano je da li je znanje o DM preduslov optimalne samonege i kontrole ove bolesti. Pretraživanje literature sprovedeno je korištenjem sledećih ključnih reči: dijabetes melitus, samonega, znanje i edukacija u okviru PubMed, Emabase, Scopus, SCIndex i Hrčak za razdoblje od 2001. do 2024. godine. Najveći broj istraživanja o znanju obolelih o DM koristilo je Upitnik znanja o dijabetesu (engl. Diabetes knowledge questionnaire - DKQ s 24 stavke). Kod obolelih od DM tipa 1 i DM tipa 2, koji su učestvovali u ovim istraživanjima, uočeno je deficitarno znanje o DM koje autori dovode u vezu s suboptimalnim vrednostima glukoze u krvi, visokim morbiditetom i mortalitetom. Porodična istorija DM, mlađa životna dob i fakultetsko obrazovanje su identifikovani kao nezavisni prediktori optimalnog znanja obolelih od DM u većini istraživanja. Rutinska procena nivoa znanja obolelih o DM putem standardizovanih upitnika, prateća identifikacija vulnerabilnih grupa i njihova edukacija omogućila bi unapređenje znanja oboljelih od DM i usvajanje veština neophodnih u aktivnostima samonege.